Самоменеджмент як пріоритетний чинник забезпечення стратегічного управління підприємством в умовах воєнних викликів - Вербова, Оксана Степанівна; Коцупей, Володимир Михайлович (Актуальні питання економічних наук, 2026)
Анотація. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю впровадження комплексних інноваційних підходів самоменеджменту, що сприятимуть формуванню адаптивних стратегій сталого розвитку підприємства в сучасних українських реаліях. Метою статті є обґрунтування ролі самоменеджменту як пріоритетного чинника забезпечення ефективного стратегічного управління підприємством в умовах воєнних викликів. Методологічну основу дослідження становлять діалектичний метод, системний підхід, структурно-логічний аналіз, метод узагальнення. Результати дослідження. Розкрито пріоритетне значення нових навичок та підходів саммоменеджменту у формуванні адаптивних стратегій сталого інноваційного розвитку підприємства. Визначено пріоритетну роль гнучких управлінських навичок (soft skills) у забезпеченні адаптивності підприємств до трансформаційних змін та здатності до сталого інноваційного розвитку. Висвітлено пріоритетне значення самоменеджменту як потужного інструментарію забезпечення адаптивності інклюзивної корпоративної культури до зовнішніх викликів. Доведено, що емоційна саморегуляція та стресостійкість керівника підприємства в умовах війни забезпечує збереження психологічної цілісності колективу. Розкрито пріоритетну роль самоменеджменту у формуванні здатності керівника підприємства та персоналу використовувати цифрові технології для оновлення адаптивних стратегій підприємства. Обґрунтовано стратегічно важливу роль емоційного інтелекту, як основи розвитку human skills, у забезпеченні психологічної стійкості і гнучкості команди до динамічних змін в умовах воєнних викликів та цифрової трансформації. Особливу увагу приділено пріоритетним чинникам внутрішньої мотивації та проактивного управління, що створюють сприятливе середовище для ефективного стратегічного управління підприємством. Обґрунтовано необхідність безперервного вдосконалення управлінських компетентностей через тренінги, коучинг, менторинг, корпоративні освітні ініціативи. Встановлено, що в умовах воєнної турбулентності саме емоційна стійкість, критичне мислення, адаптивна саморегуляція, проактивне планування та стратегічне бачення керівника забезпечують підприємствам нові можливості для сталого розвитку. Запропоновано інтеграцію практик самоменеджменту в систему стратегічного управління в умовах воєнних викликів, що забезпечить формування нових сенсів як стратегічного пріоритету інноваційного сталого розвитку підприємств для задоволення потреб нинішніх і майбутніх поколінь українців. Висновки. Самоменеджмент, як комплексний стратегічний підхід, є рушійним чинником оперативного реагування на динамічні зміни зовнішнього середовища та формування адаптивних інноваційних стратегій сталого розвитку підприємства. Прикладне значення запропонованої моделі інтеграції практик самоменеджменту в систему стратегічного управління полягає у забезпеченні стратегічної гнучкості, інноваційної активності, корпоративної соціальної відповідальності як стратегічних пріоритетів сталого розвитку підприємства в умовах високої воєнної турбулентності та трансформаційних змін. Перспективи подальших досліджень цієї тематики будуть спрямовані на ґрунтовний аналіз ролі самоменеджменту у забезпеченні ефективності повоєнного стратегічного управління підприємствами та розробленні гнучкої моделі самоменеджменту, що сприятиме повоєнному відновленню та сталому інноваційному зростанню економіки України.